‫בפרקים הקודמים...‬
‫זאת ההזדמנות שלנו להפתיע את ראם.‬
‫אני לא רוצה שהוא יהיה שם בפנים. - זו לא החלטה שלך.‬
‫אני נכנס.‬
‫פשוט תיזהר. - תמיד.‬
‫לא!‬
‫הימרת.‬
‫אם היית מצליח, היית גיבור.‬
‫כן, אבל לא הצלחתי. הם בטחו בי והלכו אחריי, ‬
‫ועכשיו הם מתים בגללי.‬
‫ראם טאק מקים מחנה ממש מחוץ לרשתות.‬
‫יש לי רעיון.‬
‫זאת משימת התאבדות.‬
‫אני מציעה לך הזדמנות לגאולה.‬
‫לאחר המוות.‬
‫הנה המלכוד.‬
‫מה אתה עדיין עושה כאן? לך.‬
‫גופי שייך לך.‬
‫התנגדות הותקפה בידי מפלצת.‬
‫- אותך הכי אהבתי -‬
‫שנאה.‬
‫שנאה הניעה את הקולקטיב הווטאני להרוס את המנהרה...‬
‫- נוחי על משכבך בשלום, אחותי -‬
‫ולרצוח באכזריות 27 גיבורים אמיצים.‬
‫פניהם נמצאות כאן על קיר הזיכרון.‬
‫העובדה שהשנאה הפתיעה אותנו היא עדות למי שאנחנו, לרוח שלנו.‬
‫על בורותנו, שילמנו מחיר גבוה מאוד.‬
‫בדם.‬
‫דמם של בעלים ושל נשים.‬
‫של בנים.‬
‫ובנות.‬
‫את חובנו להם לא נוכל להחזיר לעולם.‬
‫ראם טאק ואנשי המיליציה שלו מתים, ‬
‫הודות לקורבן שהקריב דייטאק טאר‬
‫ול-27 החיילים הגיבורים שמתו כשהביאו את הלחימה אל סף דלתו של ראם.‬
‫אני מבטיחה לכם‬
‫שאורותיהם לא כבו לשווא.‬
‫שומר החוק מעוניין לומר כמה מילים.‬
‫לא!‬
‫אני לא אקשיב לאיש שהרג את בני.‬
‫שוחט!‬
‫במלחמות דברים משתבשים.‬
‫עשיתי טעות.‬
‫אנשים מתו.‬
‫אני מצטער.‬
‫הלוואי שיכולתי לשנות את זה.‬
‫אבל אני לא יכול.‬
‫אין לי עוד מה לומר.‬
‫זה בסדר.‬
‫אלק.‬
‫תנחומיי.‬
‫תשמור אותם לעצמך.‬
‫אימא שלי.‬
‫אתה יודע איפה היא, נכון?‬
‫לא.‬
‫אבל אני מניח שלבה מתאבל בכל מקום.‬
‫היא פחדנית ורוצחת.‬
‫אתה לא מבין באיזה מצב היא הייתה.‬
‫נכון. אני לא מבין.‬
‫אם תראה במקרה את אימא שלי, ‬
‫תגיד לה שראשת העיר אולי סלחה לה, ‬
‫אבל אני לא.‬
‫אם היא תתקרב אליי או אל הבן שלי, אני אהרוג אותה.‬
‫הבאתי לך אוכל מהשוק.‬
‫אין לי הרבה תיאבון.‬
‫הצלחת ליצור קשר עם אלק?‬
‫לא היו לו מילים טובות בשבילך.‬
‫כצפוי.‬
‫שלומו טוב?‬
‫טוב מספיק כדי שיהיה נוכח בלוויה של בעלך.‬
‫הייתה לוויה?‬
‫אלק ארגן אותה?‬
‫לא, ראשת העיר.‬
‫הרשיתי לעצמי להשתתף בלוויה, ‬
‫בהנחה שתרצי מאוד לקבל פרטים.‬
‫מדוע שאמנדה רוזווטר תכבד את בעלי?‬
‫הוא נתלה כבוגד.‬
‫אבל הוא זכה לכבוד לצד אלו שלחמו נגד ראם טאק.‬
‫דייטאק נשא את הפצצה אל מחנה הווטאנים.‬
‫הוא הקריב את חייו למען העיר.‬
‫המוות למען אחרים אינו הסוף שהייתי מצפה לו בשביל בעלי.‬
‫יכול להיות שהוא עשה את זה למענך.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫בתמורה לקורבן שהקריב, דייטאק זכה בחנינה בעבורך.‬
‫את חופשייה לחזור לביתך.‬
‫אתה בסדר?‬
‫אינדור יצא עכשיו. אביו של זירו.‬
‫זה מה שנשאר מהרובה של זירו?‬
‫מה תעשה?‬
‫אני חושב שצריך לתת אותו לאביו.‬
‫אני אביא אליו את הרובה.‬
‫לא, אני אעשה את זה.‬
‫לא יכול להיות שאתה חושב שזה רעיון טוב.‬
‫נכון. - אז למה אתה הולך?‬
‫כי אם הנשק הזה היה שלך, ‬
‫אם את היית נשרפת עד אפר במנהרה ולא בנו של אינדור...‬
‫זה מה שצריך לעשות.‬
‫התנגדות‬
‫אינדור...‬
‫חשבתי שזה צריך להיות אצלך.‬
‫בכל יום שלישי, בני היה מכין תבשיל.‬
‫אתה יודע איזה יום היום?‬
‫אני לא רוצה רובה שבור.‬
‫אני רוצה את בני.‬
‫אני רוצה שהוא יישב אל השולחן מולי.‬
‫שיתלונן על התבשיל, שלעולם לא חריף מספיק!‬
‫אתה יכול לתת לי את זה?‬
‫לא, אדוני, אני לא יכול.‬
‫אז איך זה ייגמר?‬
‫היי, מכאן.‬
‫איפה נולן? - עסוק.‬
‫הוא בסדר?‬
‫הוא יהיה בסדר. מה גילית?‬
‫הגופה נמצאה הבוקר.‬
‫הקורבן אינדוג'ינית.‬
‫הרשתות הופלו.‬
‫אולי הגיע אל העיר זאב סיף דרך מעבר ביסל.‬
‫זאב סיף לא היה נפרד מהלהקה.‬
‫זה היה משהו אחר.‬
‫דוקטור?‬
‫יש לנו כאן גופה.‬
‫דוקטור?‬
‫מוזר, בדרך כלל כבר פתוח בשעה הזאת.‬
‫שיננת את שעות הפתיחה שלי?‬
‫ברור שאתן מכירות אותי טוב יותר מכפי שאני מכירה את עצמי.‬
‫מי הגופה?‬
‫הבן שלי סיפר לך אי פעם על לוסי?‬
‫לוסי?‬
‫לא, אני חושש שלא זכיתי לשמוע עליה.‬
‫אני בניתי בשבילו את הרובה.‬
‫הוא קרא לו על שם נערה בת אנוש שגרה בהמשך הרחוב.‬
‫הוא חיבב אותה, אבל היא הייתה צעירה והפכפכה ושברה את לבו.‬
‫זירו נהג לומר שהנשק הזה‬
‫היה הדבר השני הכי יפה שהוא ראה אי פעם.‬
‫אז הוא קרא לו על שם הדבר הכי יפה.‬
‫אינדור, כולנו מאבדים אנשים שחשובים לנו.‬
‫חשוב מאוד שבתוך כל זה לא תאבד את עצמך.‬
‫לא לזעם.‬
‫לא לכאב בקרביך, לא לשום דבר.‬
‫לא נשאר לי כלום לאבד.‬
‫ואתה אשם בזה.‬
‫נכון.‬
‫אני רק חייל פשוט, לא גנרל.‬
‫הובלתי את כולם לתוך החור באדמה ובגללי כולם נהרגו.‬
‫כולל הבן שלך.‬
‫אני אצטרך לחיות עם זה לשארית חיי.‬
‫תחיה עם הזיכרונות מבנך.‬
‫אתה נושא את הנאום הזה לפני כל האבלים?‬
‫לא. אתה היחיד שבאתי לפגוש.‬
‫למה?‬
‫למה בני חשוב לך כל כך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני אמור להרגיש שנפל בחלקי הכבוד?‬
‫כשמדובר בבן שלך, ללא ספק.‬
‫כשמדובר בי, ‬
‫ברגשות שלך כלפיי, אדוני, זכותך להרגיש כרצונך.‬
‫אני מצטער. - זה בסדר. בכל מקרה נמאס לי לדבר.‬
‫תענה, אולי זה חשוב.‬
‫כן, ילדונת. אני אגיע בהקדם.‬
‫לך.‬
‫אני מעריך את המאמץ.‬
‫אל תיגע בגופה שלי.‬
‫אמרת שאהיה מתלמד, אז תני לי.‬
‫התלוצצתי. לא הבחנת בסרקזם הדועך שלי?‬
‫נצטרך לעבוד על סימן לזיהוי הומור.‬
‫את מכירה אותו?‬
‫או אותה?‬
‫אני מבינה, הגופה היא אינדוג'ינית, וברור שכולנו מכירים זה את זה.‬
‫קצת גזענות בסגנון כדור הארץ של פעם, נכון, דוקטור?‬
‫כשהיית וטרינר סירבת לטפל בחתולים שחורים?‬
‫סיימת?‬
‫לעת עתה.‬
‫נראה שהגופה המסוימת הזאת מטרידה אותך במיוחד.‬
‫ואת לא נראית כמו אחת שמוטרדת בקלות.‬
‫מה, אתה גם פסיכיאטר בגרוש?‬
‫לא, אבל אני חושב לפתוח מרפאה.‬
‫משהו במגע העור הזה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫דוקטור, זאת את.‬
‫איך ייתכן שהקורבן הוא את?‬
‫אין לי מושג.‬
‫מוכן לצאת לציד?‬
‫אתמול בלילה הייתה התקפה של בעל חיים.‬
‫זיהיתם את בעל החיים?‬
‫עדיין לא.‬
‫ואת הקורבן?‬
‫הרופאה וסמיר עובדים על זה.‬
‫בהתחשב במה שאני יודעת על בני מינך...‬
‫- המאפייה של הבלר -‬
‫מה שלא סיפרת לאף אחד בכוכב הזה, ‬
‫איך אתה יודע שאני לא אבגוד בך?‬
‫את עושה תמיד מה שמשרת את האינטרסים שלך.‬
‫בגידה בי לא תשרת אותך.‬
‫זה נכון.‬
‫אני מניחה שאתה בעצם צריך לחשוב על בתך.‬
‫למה?‬
‫אני מאמינה שהיא תבגוד בך.‬
‫אני שולט בקינדזי.‬
‫איפה היא הייתה בימים האחרונים? אתה יודע?‬
‫אני בוטח בה.‬
‫מה היא תעשה כשתעירו את בני מינכם?‬
‫מה היא תגיד להם?‬
‫משפחתי תלך אחריי לעבר השלום.‬
‫אבל בתך מציעה דרך שונה.‬
‫משפחתך תיאלץ לבחור.‬
‫קינדזי תציית לי.‬
‫כמובן, אתה מכיר אותה טוב מכולם.‬
‫מקדמים את פניי בברכה.‬
‫פה-וי?‬
‫את בחיים! כל כך דאגתי.‬
‫אני מנקה את הבלגן הזה.‬
‫תודה, אנדינה. טוב להיות בבית.‬
‫- טרוריסטית -‬
‫שומר החוק?‬
‫אני קצת עסוק כרגע, טבקין.‬
‫אני מבטיח לך שהעניין שלי דחוף לא פחות.‬
‫ראית את בתי? - לא. היא נעדרת?‬
‫היא רוח חופשייה. בתור אב, זה מתסכל אותי.‬
‫אני יכול להזדהות.‬
‫אולי תעלי למעלה, אולי תמצאי שם עקבות?‬
‫אני על זה. - עקבות?‬
‫איזה בעל חיים דורש כל כך הרבה כוחות?‬
‫הלוואי שידעתי.‬
‫אתה בסדר?‬
‫זירת הרצח מחרידה.‬
‫כן, נכון.‬
‫אם יש לך תובנה כלשהי‬
‫על היצור שהיה יכול לגרום נזק כזה, ‬
‫כדאי שתספר לי עכשיו.‬
‫נולן?‬
‫יש עוד דם כאן למעלה.‬
‫אין עקבות, אבל נראה שהיצור המשיך לאכול בדרכו מזרחה.‬
‫אני עולה מיד.‬
‫אתה יודע, בהתנגדות היו יותר...‬
‫אשתו של טאר חזרה. - שמעתי.‬
‫לאן הגענו?‬
‫טרוריסטית זוכה לגור בבית גדול, ואנחנו כאן בחוץ, אוכלים חולדות?‬
‫ממש עולם חדש.‬
‫לגמרי.‬
‫מה זה היה?‬
‫שמעת את זה?‬
‫בואי.‬
‫לעזאזל!‬
‫אתה לא יכול להאשים את עצמך.‬
‫זה דביבון.‬
‫כן, ראיתי.‬
‫קח לעצמך כמה שעות. תסדר לעצמך את הראש.‬
‫אני אצייץ לך אם אמצא משהו.‬
‫את חושבת שלא אוכל לבצע את העבודה?‬
‫אולי נשאל אותו.‬
‫ציד נעים.‬
‫ראית את אלק?‬
‫אני מביאה לו אוכל וכביסה נקייה פעמיים בשבוע.‬
‫אני עושה כמיטב יכולתי לשמח אותו.‬
‫איך הפצעים שלו?‬
‫מחלימים יפה.‬
‫אבל הלוואי שהוא היה בבית.‬
‫הבית של מקולי מפחיד אותי.‬
‫את מפחדת מרוחות רפאים? - לא, מהמוות.‬
‫פחד הגיוני, לא?‬
‫כנראה.‬
‫אלק המסכן.‬
‫כזה טוב לב וכזה עצוב.‬
‫שלא תביני לא נכון, נהדר איך שהוא אהב את כריסטי.‬
‫אבל המתים מתים.‬
‫עלינו להתאבל ולהמשיך בחיינו.‬
‫רק לעתים נדירות קל להמשיך בחיים.‬
‫אולי בפעם הבאה שתבקרי את אלק, אתלווה אלייך.‬
‫כרצונך, פה-וי סטאהמה.‬
‫מה הבעיה, אנדינה?‬
‫תספרי לי.‬
‫אלק השאיר אצלו את הרובה מהמיליציה.‬
‫נשארו בו שני כדורים, ושניהם נועדו לך.‬
‫כדור אחד בשם רייף וכדור אחד בשם כריסטי.‬
‫הוא מחזיק אותו ליד דלת הבית. לא מומלץ שתדפקי עליה.‬
‫תודה שסיפרת לי.‬
‫הוא עבר הרבה. - נכון.‬
‫כולנו עברנו הרבה.‬
‫עדיין יש לך אותי, פה-וי.‬
‫נכון, אנדינה.‬
‫נכון.‬
‫מי היה רוצה לשבט אותך?‬
‫הייתי מהמרת על בני האומק, קפוצי הישבן של הגלקסיה.‬
‫למה?‬
‫מלבד העובדה שאני מתנה מושלמת‬
‫לימי הולדת, לימי שנה ולבר-מצוות?‬
‫האפשרויות אין סופיות ומדכאות.‬
‫את יודעת מה יהיה מוזר?‬
‫אם את זאת שעל השולחן ואת שכאן היא השיבוט.‬
‫או ששתיכן שיבוטים.‬
‫או...‬
‫עכשיו אני אפסיק לדבר. - אולי כדאי.‬
‫למה יש נצנצים בריאות של השיבוט שלך?‬
‫אלו נבגים.‬
‫נבגים של בגרה.‬
‫הם גדלים רק בסנט לואיס הישנה.‬
‫בני האומק מסתירים מאיתנו משהו. - לאן את הולכת?‬
‫אני מתכוונת לסגור למניאקים האלה את העסק. - בכוחות עצמך?‬
‫צריך לקרוא לנולן ולאמנדה.‬
‫נכון, נולן ואמנדה.‬
‫בפעם האחרונה שביקשתי מהם לבחור בין האומק לביני, ‬
‫הם תלשו רצועה מעורי והשתמשו בה כחלפים.‬
‫הם יסתובבו שם בזהירות‬
‫וייתנו לסגולים הזדמנות להשמיד ראיות.‬
‫לא. אשיג הוכחות קודם כול.‬
‫תרשי לי ללכת איתך. - לא.‬
‫למה לא? אני יכול להסתדר.‬
‫אם לא אחזור עד מחר בשעה הזאת, ‬
‫אני סומכת עליך שתשמיע את האזעקה.‬
‫נתאמן יום ולילה עד שנדע לעשות את זה בעיניים מכוסות.‬
‫- מתגעגעת אליך, אבא -‬
‫ככה. קדימה. תרימו את הרגליים.‬
‫אני מנסה להכין את האנשים האלה לקרב.‬
‫- מתגעגעים, אימא, אבא וסם -‬
‫זאת האחריות שלנו.‬
‫יש כאן כישרון אמיתי.‬
‫קדימה, אנחנו חייבים להתחזק.‬
‫נעמוד מול החיה ונביס אותה.‬
‫הקונפדרציה חזקה. נעמוד על שלנו בגאווה.‬
‫נעמוד מול ראם טאק ונביס אותו.‬
‫אנחנו מבינים זה את זה?‬
‫התנגדות! - התנגדות!‬
‫התנגדות!‬
‫איך נכנסת לכאן? - הדלת הייתה פתוחה.‬
‫איפה הבת שלך? - לא יודע ולא אכפת לי.‬
‫זה לא נשמע נכון. מה הבעיה שלך?‬
‫יותר מדי אנשים מתים.‬
‫אתה סובל.‬
‫אני יכולה לסלק את הכאב. - אני לא רוצה שהוא יסתלק.‬
‫את צריכה ללכת מכאן. - נחמד לי כאן.‬
‫לא היית מעדיף להרגיש טוב?‬
‫אפילו אם זה רק לרגע?‬
‫לא.‬
‫אתה לא בחור שאוהב להרגיש טוב לרגע, נכון?‬
‫אתה אוהב שהדברים קורים לאט, להתענג על הרגע.‬
‫לא.‬
‫הנהמה הזאת, החיה. מה את יודעת על זה?‬
‫מה את לא מספרת לי?‬
‫- שומר החוק -‬
‫אולי כדאי שתענה? - כרגע זה לא משנה.‬
‫מה קורה, לעזאזל?‬
‫את מדברת כמו מישהי שיודעת בדיוק מה קורה.‬
‫אתה שתוי. - את בטח יודעת.‬
‫לפחות אני שולטת בעצמי אחרי שאני שותה. ברור שאתה לא.‬
‫אל תפריעי. אני צריך ללכת אל טבקין.‬
‫לא. למה?‬
‫למה?‬
‫כי הוא וקינדזי יודעים משהו על ההתקפות.‬
‫משהו שהם לא מספרים לנו.‬
‫ככה אתה הולך לפגוש את טבקין?‬
‫בוא, שב. בסדר.‬
‫היי. בבוקר, ‬
‫אלך איתך אל המכרות ונרד לשורש העניין.‬
‫כמה אנשים עוד צריכים למות?‬
‫אתה מוכרח לישון ולהתפכח. בסדר?‬
‫בשבילי, בבקשה.‬
‫- תיקון תחבורה -‬
‫מעולה. מה בכלל יכול להשתבש כאן?‬
‫מפלצות. שטנים.‬
‫יצרנו חיים. אז אנחנו אלים, לא?‬
‫לא תשמעי אותי מתפללת, סגולה.‬
‫מצחיק. גם השיבוטים שלך מתבדחים, בהתחלה.‬
‫אם תנסי לברוח, סופך יהיה דומה לסופם.‬
‫ואם לא אברח, את תהרגי אותי. - אני לא רוצה שתמותי.‬
‫אז אני לא מפרשת נכון את ערמת החלקים שנראית כמוני?‬
‫לא אכפת לי ממך.‬
‫אני נהנית מהציד.‬
‫בציד של השיבוטים שלי אין שום אתגר.‬
‫תראי את הבחורה הזאת.‬
‫היא מאהבת, לא לוחמת.‬
‫אחרי שנים של שעמום בחלל העמוק, חשבתי שהכי טוב להתחיל בקטן.‬
‫התחלתי לעבור לטרף מאתגר יותר.‬
‫את תעזרי לי לצוד.‬
‫מה זה?‬
‫מקל שליטה.‬
‫כך גורמים לכם, משני הצורה, לציית.‬
‫אני לא אאפשר לך. - דווקא כן.‬
‫אני מתכוונת לזה. תצטרכי להרוג אותי.‬
‫לא.‬
‫רצונך לחיות חזק הרבה יותר מדי.‬
‫תראי לי את צווארך.‬
‫לא. - אם לא תראי לי אותו, אשבור אותו.‬
‫מצוין.‬
‫עכשיו תוציאי את הגרזן מהחגורה שלך.‬
‫מה תגרמי לי לעשות? - תישארי בשקט.‬
‫תניחי את ידך השנייה על המעקה.‬
‫עכשיו תרימי את הגרזן.‬
‫מעל ליד.‬
‫גבוה יותר.‬
‫מספיק!‬
‫מה קורה כאן?‬
‫בואי, משנת צורה!‬
‫קדימה.‬
‫תסבירי.‬
‫אתה זוכר שנעזרתי ברחפן שלך לרפא את נולן ואת איריסה?‬
‫בתך המתוקה שמרה עותק של דפוס המקור שלי‬
‫והשתמשה בו לייצר שיבוטים.‬
‫מלוכלכת.‬
‫תפסיקי לדבר.‬
‫תראה איך הפכתי אותה לממושמעת.‬
‫אתה צריך להתגאות בי, אבא.‬
‫תחזרי לעיר. אל תספרי לאף אחד מה ראית כאן.‬
‫תגני בכל מחיר על האינטרסים שלי.‬
‫מה חשבת?‬
‫לפחות עכשיו השגתי את תשומת לבך.‬
‫אני אוסר עלייך לאכול. - למה?‬
‫האינדוג'ינים נוצרו בדיוק לשם כך.‬
‫מה לגבי הווטאנים בהתנגדות?‬
‫אלו שחיסלת. - גזעים נחותים.‬
‫גזעים מודעים.‬
‫אתה יודע כמה הציד יכול לשכר ולשבש את החשיבה.‬
‫לא סיפרת לי כמה הרעב נפלא‬
‫אחרי שאוכלים בפעם הראשונה.‬
‫כי אני רוצה בשבילך יותר מזה!‬
‫יותר מזהותנו האמיתית? יותר ממה שאנחנו אמורים להיות?‬
‫הפנית את הגב אל בני מיננו!‬
‫אני אנהיג אותם לעבר עידן חדש.‬
‫עידן ללא קציר.‬
‫עידן שלא יסתיים בהיכחדותנו.‬
‫מעניין מה יחשבו עליך האחרים, כשיתעוררו.‬
‫הם יחשבו שאני מעשי.‬
‫וכשתפקד עליהם לשכב בעפר‬
‫לצד החיות שזכותם לאכול?‬
‫לא תשלול מאיתנו את טבענו האמיתי.‬
‫כן!‬
‫דווקא כן.‬
‫נמאס לי ללמד אותך.‬
‫להתראות, קינדזי.‬
‫- נול, מכירה, סחר -‬
‫יום טוב.‬
‫אני בתקופת אבל ואני זקוקה‬
‫לסימני אבל.‬
‫אני מבקשת את הדיו הכהה ביותר שיש לך. - החנות סגורה.‬
‫ברור שהיא פתוחה.‬
‫את פוצצת את הקשת. - נכון.‬
‫הנה.‬
‫תעמיד פנים שאתה מוכר לי.‬
‫תודה.‬
‫על החנינה.‬
‫אל תודי לי. תודי לבעלך.‬
‫אוי, את לא יכולה. הוא מת.‬
‫אם זה משנה משהו, אני מתחרטת על התקרית במשרד שלך.‬
‫את עדיין לא מתחרטת.‬
‫בקשר לאתמול בלילה...‬
‫בסדר.‬
‫תתחיל לדבר, טבקין.‬
‫מה אתה יודע על החיה?‬
‫לא יהיו יותר מקרי הריגה.‬
‫היית יכול לציין שאתה יודע את זה‬
‫כשנכנסת לזירת הפשע שלי.‬
‫או כשבתך התחילה לרדוף אחרי החיה.‬
‫לא יהיו יותר מקרי הריגה.‬
‫אתה מתחייב? - כן.‬
‫בחיי בתך?‬
‫בחיי בתי.‬
‫תודה, טבקין.‬
‫לא.‬
‫זה לא טוב מספיק.‬
‫אני אנסה לעשות צדק בשביל האנשים שמתו.‬
‫המתים מתים.‬
‫שום דבר לא יכול לשנות את זה.‬
‫אמרתי כל מה שאני צריך להגיד.‬
‫נולן, מה אתה עושה?‬
‫הוא יודע יותר ממה שהוא מגלה.‬
‫נכון, טב?‬
‫אני אתן לך רק הזדמנות אחת ללחוץ על ההדק.‬
‫אני ממליץ לך לא להחטיא.‬
‫תצאו בעצמכם.‬
‫קדימה.‬
‫מצאת את מה שחיפשת?‬
‫חיפשתי במקום הלא נכון.‬
‫הקורבן הייתה אינדוג'ינית, אבל היא ממש לא הייתה שיבוט.‬
‫אבל גם אני ראיתי את התוצאות.‬
‫זיהמתי בטעות את דגימת הדנ"א.‬
‫מה יש לך על הצוואר?‬
‫תכשיט.‬
‫הוא גורם לי להרגיש כמו בת.‬
‫מה קרה בסנט לואיס הישנה?‬
‫בני האומק עשו לך משהו?‬
‫כן.‬
‫מצטערת, סמיר.‬
‫דרך הלירו הנמוך אתה מעניק לנו קרקע לדרוך עליה.‬
‫דרך הלירו הגבוה אתה מעניק לנו אור לראות.‬
‫בלי האור היינו נשארים באפלה.‬
‫בלי האור היינו נשארים לבד.‬
‫בלי האור לא היינו זקוקים לאדמה תחת רגלינו‬
‫כי לא היה לנו לאן ללכת.‬
‫אינדור, אתה ער?‬
‫קיבלתי את ההודעה שלך.‬
‫לכן אנחנו מהללים אותך, רייאטסו, ומחכים שהאפלה תחלוף.‬
‫הוא היה חלש.‬
‫אתה צריך להיות חזק, חייל.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫וכשהיא תיעלם...‬
‫קום על הרגליים.‬
‫השמים כבר לא יהיו כמו שהיו.‬
‫קום על הרגליים.‬
‫תרגום כתוביות: חן סיון‬